EN ORIGINAL SERIE FRA NETFLIX
Det er broen.
Perfekt, tak.
Send en matros med.
Lodsen og kommissær Cardoso er ankommet for at hjælpe os.
Vi nærmer os havnen.
Omsider.
Enig, kaptajn.
Bed Nicolás tage imod dem.
Javel, kaptajn.
Og løslad hr. Fábregas. Han behøver ikke være spærret inde.
Ja, kaptajn.
Goddag. Kaptajnen har bedt mig løslade dig.
Hvorfor ligger vi stille? Hvorfor har vi ikke lagt til?
Der er et problem.
Kom indenfor.
Løjtnant Cardoso fra havnemyndighederne.
-Det er Fernando, skibets ejer. -Fernando.
Er der noget galt?
Jeg ved, at I samlede skibbrudne op.
Ja. De havde ingen papirer.
Vi kan først lukke dem ind, når vi ved, hvem de er,
og hører deres beretning.
Selvfølgelig.
Der er en ting mere.
Der skulle være guld om bord.
Vores lande er blevet enige om, at vi beholder det,
indtil vi ved, hvor det er fra.
Der er lige en ting.
Guldet er blevet stjålet.
Hvad mener du?
Jeg er ikke med.
Det tilhører Carlos Villanueva.
Hvor er han?
Du spurgte, hvem der dræbte Rosa.
Du skal ikke snakke.
Det var ikke mig.
Tro mig.
Hun udgjorde kun en fare for ægteskabet.
Jeg ved ikke, hvem det var.
Men det skyldtes ikke guldet.
Sofía...
Hvor er hun?
Vi ved ikke, om hun overlevede.
Det er min skyld.
Det hele.
I må skaffe jer af med guldet.
Det bringer kun ulykke.
KÆRLIGHED KAN DRÆBE
Far!
Nej, far!
Far!
Det gør mig ondt.
Eva!
Min far.
Det gør mig ondt.
Jeg skal væk fra skibet.
Vi går snart i land, men vi kan ikke gøre det endnu.
Hvad mener du?
Hvad er der?
Carolina.
Det er politikommissær Cardoso.
Han vil have, vi finder guldet og identificerer de skibbrudne.
I må ligge for anker indtil videre.
Du ejer skibet. Du må kunne gøre noget!
Carolina...
Tag det roligt.
-Vi hjælper dem. -Det her mareridt skal bare slutte.
Jeg har fået nok af det her skib
og af folk, der beder mig tage det roligt.
Lad os komme i gang.
Jo hurtigere vi er færdige, jo hurtigere kan I komme i land.
Jeg skynder mig.
Jeg kan love dig, at min far ikke dræbte din søster.
Det trøster mig at vide det.
Men nogen gjorde det.
Ja.
Jeg ved ikke hvordan. Jeg ved ikke hvem.
-Erich, er der noget galt? -Nej.
Der er en brasiliansk politimand,
der har spurgt til jer.
De anholder os.
Tal med Fernando. Han kan måske hjælpe.
Nej, jeg tror ikke, Fernando vil hjælpe os.
Det bliver ikke nemt, men I kan prøve.
Nej, jeg kan vist ikke gøre noget.
Jeg har brugt så megen tid og energi,
og hvis politiet anholder os... har det været forgæves.
Du anklagede mig for at have dræbt din søster.
Jeg tog fejl.
Undskyld.
Men jeg måtte kende sandheden,
og jeg kender den stadig ikke.
Hvad hjælper det? Rosa kan ikke vækkes til live.
Men morderen er på skibet.
Det ved du ikke.
Morderen kan være hvor som helst.
Den eneste måde at overleve på
er at lægge fortiden bag os.
Jeg troede, du ville hjælpe.
Det har jeg gjort.
Men nu må det være nok.
Begrav din søster, og lev dit liv.
Det er bedst for alle.
Hvad laver du her?
Hvad vil I?
Carol?
Carol, luk op.
Carolina?
Hun er gået, men hun kommer tilbage med en nøgle.
-Hvorfor gør I det? -Hent kisten.
-Må jeg sætte mig? -Ja.
Hvad er der?
Sebastián gav mig patentet.
Hvordan fik han overbevist Arturo?
Han gav ham vist en ejendom.
Tænk, at han gjorde det for mig.
Ja. Det var så det, ikke?
-Så er alt på plads. -Ja.
Og hvad med os?
Er alt på plads?
Dimas skulle ikke vide det. Det skulle ingen.
Jeg synes, at det var meget generøst gjort af dig.
Jeg havde helst set, at ingen vidste det.
Jeg gør det, fordi jeg var en kujon.
Du har ændret dig.
Den Sebastián de la Cuesta, der forlod havnen i Vigo,
var en anden.
Jeg kan bedst lide den nye.
Men ikke nok.
Vel?
-Sebastián... -Det gør ikke noget.
Jeg er med.
Men...
Men hvad?
Jo...
Jeg er glad for, at I fandt sammen.
Du skal ikke bestemme over mig.
Nej, jeg mente bare, at Dimas elsker dig.
Men det er op til mig selv, hvad jeg vil med mit liv.
Og?
Jeg vil være alene.
Pas på kjolen.
De bliver nødt til det.
Det er spild af tid, og det presser os.
Vi risikerer, at et andet skib transporterer kaffen.
Ingenting.
Beklager ulejligheden.
Vi gør det, så hurtigt vi kan. Du kunne bare have fortalt dem det.
Tak, førstestyrmand.
Jeg troede, min bror havde guldet.
Nej, det havde han ikke.
Det er ærgerligt at mødes under disse omstændigheder.
Guldet er forsvundet.
Vi gennemsøger alle kahytterne.
Det er glimrende, men hvad kan jeg gøre?
I...
I tror vel ikke, at jeg har det?
Han har det ikke.
-Kan I ikke se det? -Eva.
Vi kan ikke udelukke noget.
Værsgo, led I bare, men I finder ikke noget.
Med forlov.
Det gør mig ondt, mit barn.
Jeg ved det.
Har Carolina været her?
Nej.
Jeg glæder mig, til vi kommer på land.
I lige måde.
Jeg kan ikke finde min søster.
Det kan være, hun vil være alene.
Nej. Det er meget mærkeligt.
Jeg ved ikke, hvor hun er.
Giv hende lidt tid.
Hun er måske hos Casandra.
Jeg går derhen.
Hjælp!
Hvad har I dog gjort?
Hjælp mig, hjælp mig.
Du behøver ikke blive indblandet.
Erich.
Hvordan ved du, det var hende?
Det kan ikke være andre,
og det ved du godt inderst inde.
Hjælp mig.
Når vi får lov til at gå i land, tager vi hende med i kisten.
Og når vi er kommet i land, finder vi et sikkert sted
og skaffer os af med hende.
Jeg ved ikke helt.
Hvad hvis vi tager fejl?
Kig på mig.
Hvem har altid støttet dig?
-Dig. -For en uge siden var vi på en båd
ude midt på havet, fordi vi var sikre på,
at Rosas morder var på dette skib.
Jeg støttede dig.
Jeg vil altid passe på dig. Vi tog fejl angående Fernando,
men jeg er sikker på, at vi har ret angående hende.
Hun kendte til affæren.
Casandra?
-Det er hendes søster. -Ti stille. Ellers dør i begge to.
Eva.
Jeg leder efter min søster.
Jeg tænkte, at hun måske var her.
Nej. Hun er ikke her.
Jeg så hende i foyeren, men det er lidt tid siden.
Okay. Så leder jeg videre.
Jeg beklager ulejligheden. Det er snart overstået.
Passagererne begynder at blive ophidsede.
Jeg kan intet gøre. Jeg parerer bare ordre.
Ingen må forlade skibet, før vi har fundet guldet.
Vi har jo gennemsøgt alle kahytterne.
Vi har gennemsøgt de involveredes kahytter.
Uden held.
Min søster er også væk.
-Jeg er urolig. -Eva.
Der er noget, du må overveje.
Hvad mener du?
Jeg vil ikke anklage hende, men man kan nemt tænke, at hun må være indblandet.
Hvad mener du?
Den slags er min søster ikke i stand til.
Hun kendte til Fernando og Rosas affære.
Ja, hun er din søster, men det ville være en god grund til at gemme sig.
Hvad er der?
Jeg ved, hvem der har guldet.
Tak, Francisca. Du må gerne pakke dine ting nu.
Nu skal vi snart i land.
Bare rolig, vi er ankommet. Det kan kun blive bedre nu.
Vil du have noget frugt?
Nej, ellers tak.
Frøken. Er alt vel?
Ja, Francisca.
Vi ses senere. Gå hen og gør kufferterne klar.
-Det gør jeg. -Tak.
Er Carolina dukket op?
Nej.
Ikke endnu.
Det gør hun.
Hun elskede at gemme sig som barn.
Ja.
Men hun fortalte mig altid hvor.
Jeg håbede, du ikke greb det. Hvor længe har du kunnet se?
I et par dage.
Længe nok til at besøge kaptajnens kahyt
og bede ham opbevare noget, så du kunne se koden.
Noget i den stil?
Noget i den stil.
Farvel til et par nemme år.
Farvel til den værdige sag.
Jeg håber, du forstår det.
Jeg har ikke længere tålmodighed til at forstå noget.
Kom, Eva.
Niece...
Undskyld.
Skibet kan lægge til nu.
-Hvor var det? -Det er lige meget.
Vi skal vide, hvem der havde det.
Du skulle finde guldet og anholde Carlos Villanueva.
Carlos er død. Og guldet er her.
Kan vi stå i havn?
Godt så. Giv ordre til at lægge til.
Velkommen til Rio.
Frigør ankerkæden.
Mange tak.
Frigør ankerkæden.
Sænk landgangsbroen.
Nu skal vi på land. Omsider.
Ja, kaptajn.
Frigør ankerkæden.
Du havde ret.
Det var virkelig nemt.
Væn dig til det. Jeg vinder altid.
Start bilen.
Du skal ikke se sådan ud.
Du kan ikke blive overrasket længere.
Du havde det.
Hvordan kunne jeg overse det?
Vi har meget til fælles, bortset fra dit nervesystem.
Dit har det med at svigte dig.
Du ville have beholdt det uden at sige noget, ikke?
Og det skulle komme fra dig, der ville flygte sammen med min bror.
Rojas, nu skal vores veje endegyldigt skilles.
Jeg kommer til at savne dine hysteriske anfald.
Doktor, kom med mig.
Vi skal gå i land.
Det var min måde at undgå fængsel på,
men indtil da var jeg loyal.
Ja. Men du fortalte mig det ikke.
Jeg havde sagt nej.
Jeg ville ikke dine niecer ondt.
Det ved jeg.
Fremad.
Vi må gå nu.
Hvad laver du?
Carolina.
-Vand. -Simón, vand.
-Hjælp mig! -Stop!
Nej, hjælp mig.
Så du det? Det skal du ikke gøre igen. Hent det, Simón.
Erich, hør lige her.
Hun er måske mere værd i live. Vi kan kræve løsesum.
Det drejer sig ikke om penge.
Hun skal stå til ansvar!
Casandra, hjælp mig.
Sig det til min søster.
Jeg kan ikke finde Carolina.
Hvad mener du med det?
Hun må være her.
Hvad er der?
Det er muligt, at Carolina var indblandet i Rosa Maríns død.
Nej. Det er absurd.
Og hvis ikke?
Gå hen i foyeren.
Jeg kigger i hendes kahyt.
Carolina?
Hun er der ikke.
-Hun skal denne vej for at komme af. -Fernando har måske fundet hende.
Hun var der ikke.
Jeg fandt denne.
Det er hendes.
Den ryger ikke bare af.
De har nok taget hende.
Jeg melder det.
-Okay. -Øjeblik.
Hvad skal de med kisten?
Vi lagde Sofía i sådan en.
Stop!
Hvor var I på vej hen?
Bliv stående der.
Læg den fra dig.
Anhold ham!
-Carolina. -Min elskede.
Carol, vågn op.
Du er i sikkerhed.
Sådan.
Hvad laver du?
Carolina.
Dræbte du min søster?
Casandra, lad være.
Det er hun slet ikke i stand til.
Det ved du også godt.
Læg den fra dig!
-Carolina. -Eva.
Fortæl mig det.
Hvis du tror, det var mig, så skyd.
Skyd.
Anhold hende!
Undskyld.
-Carolina. -Hun kunne have dræbt dig.
Fold den korrekt.
Den skal jo alligevel stryges.
Hun havde ikke gjort det.
Hvorfor forsvarer du hende? Hun er gal.
Hun er besat af sin søsters død.
Jeg har ondt af hende.
Er det nogen undskyldning?
Fernando har ret. Hun kan ikke tage loven i egen hånd.
Hun kommer i fængsel uden at have fået svar.
De damer.
-Bagagen er klar. -Tak, Francisca.
Kom ind.
Passagererne er gået i land. Vi mangler kun jer.
Kom.
Er du nervøs?
Jeg har i tre år troet, at hun var død.
Det har nok også været hårdt for hende.
Vi er voksne.
Hun skal nok forstå det.
Og dig? Venter der en forlægger?
Ja.
Det eneste gode er, at det hjalp mig med at skrive.
Kun det?
Nej. Ikke kun det.
Held og lykke.
Tak.
Gå ikke for langt væk.
-Jeg ser, om bilen er blevet losset af. -Vi er der snart.
Francisca, du skal aflevere nøglen og...
...skive under.
Skal vi gå?
Ja. Lad os det.
Vedkommende brugte den forkerte underskrift.
Hun underskrev sig altid med María Rosa.
Her står der Rosa Marín.
Hun forlod ikke skibet i live.
Carol?
Øjeblik.
Se, om politibilen er kommet.
Varela, vent lidt.
Jeg er ked af det.
Jeg...
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Der er ikke meget at sige.
Det skulle ikke ende sådan.
Det skulle ikke være begyndt.
Vi ses måske i et andet liv.
Så er alt anderledes.
-Forhåbentlig ikke. -Det var for min søsters skyld.
Du havde gjort det samme for din.
Varela.
Carolina.
Jeg ønsker dig alt godt.
Med Fernando.
Eller uden.
Frøken, kom.
Tænk, at du vil tale med hende. Må hun rådne op i helvede.
Lyt til min mor, medmindre du vil have med hende at gøre.
Hun gjorde Sebastiáns tur til et helvede.
I er som døtre for mig.
Jeg vil gøre alt for jer.
Ja, det vil du,
ikke sandt?
Selvfølgelig.
Francisca...
...brevet blev ikke afleveret.
Du skrev det.
Du skrev brevet fra Rosa Marín.
Det er din underskrift.
Francisca?
Nej.
Det er umuligt.
Du kendte til affæren.
Mor?
Jeg ville bare...
Bare hjælpe.
Jeg bad hende stoppe.
Jeg ville bare hjælpe.
Hun ville ikke lytte.
Du skal ikke såre Carolina.
Skriv til Fernando nu, og fortæl ham, at du går fra ham,
-og I aldrig skal ses igen. -Hvem tror du, at du er?
Jeg fortæller Fernando, hvad der er sket.
-Det må du ikke! -Slip mig!
-Du må ikke. -Slip mig!
-Du gør det ikke! -Flyt dig.
Du er sindssyg.
Jeg vil ikke gøre dig noget,
men du skal gå fra ham.
Han skal giftes med Carolina.
Det skal du ikke spolere.
Du får ikke lov.
Hvorfor har du ikke fortalt det?
Det var for din skyld.
Du skulle ikke lide mere.
Jeg tager min straf.
Jeg skal nok tage min straf. Men jeg fortryder det ikke.
Hvad er nu det?
Hvad sker der?
-Mor! -Francisca!
Det var hende.
Frøken. Frøken!
Francisca?
Francisca! Hvor blev hun af?
Aner det ikke.
Francisca!
Mor!
Stop, eller jeg springer!
Bare rolig. Vi bliver her.
Det var for din skyld.
For at beskytte dig.
Ligesom jeg altid har gjort.
Det var ikke meningen.
Nicolás, hjælp hende!
Jeg springer!
-Mor! -Francisca!
Verónica er her. Du må ikke gøre det.
Du må ikke gøre det mod os.
Det skal nok løse sig.
Undskyld. Undskyld.
-Nej! -Francisca!
Klarer hun den?
Det håber jeg.
Tag med ambulancen. Vi ses
på hospitalet.
Undskyld.
Jeg havde gerne ventet.
Tak for alt.
Det behøves ikke.
Kom.
Vent på mig i bilen.
Nicolás.
Kom, Eva.
Vi sad i bilen for to uger siden
og skulle til at gå om bord.
Vi havde aldrig troet, rejsen skulle blive, som den blev.
Man kan ikke forberede sig på det.
Men det må tjene et formål.
For dig, ja. Du har et plot til din roman.
Og dig?
Du må have fået noget ud af rejsen. Godt eller skidt.
Jeg er blevet lidt mere mistroisk.
Tidligere lod jeg mig opsluge.
Men...
...nu vil jeg selv bestemme.
På godt og ondt.
Det er jo godt.
Ja. Det er det vel.
Stoler du på mig?
Nej.
Altid.
Skal vi køre?
-Ja. -Kør.
Bárbara de Braganzas jomfrurejse
var slut.
Der var sket mange uforudsete ting.
Og der ville ske meget mere,
for selvom vi ikke vidste det,
var det vores første rejse,
men ikke den sidste.
En ny destination ventede.
Og hvem ved? Måske...
...endnu et mysterie.
Tekster af: Jens Kristiansen